-Pentru fiecare pasiune este ceva. Trebuie să zâmbești pentru asta.
Și băiațeii sunt ca vitele în asta.
Și apoi trebuie să-i faci pe plac și să-i juri credință.
Trebuie să-l scuipi apoi. Eu îmi iau energia din dragostea sa.
Și ajuns în final să înebunesc.
Și astfel o să ajung să trăiesc într-o lume monotonă.
Și stfel l-am curățat și la fel trebuie să faci și tu.
Nu mai trebuie să fie nici o urmă. -Nu o să mă las vindecat.
-O să te vindec dacă îmi vei spune Rosalind.
Și dacă mi te vei supune în fiecare zi.
-Prin credința dragostei mele o să fac asta.
-Da? -Din toată inima.
-Nu, trebuie să îmi spui Rosalind.
-O să îți arăt eu cum se face, Audrey. Și încă mai cum.
Nu sunt omul care te face fericit?
-Ba da ești... Lordule.
-Ce faci? -Sunt aici cu tine.
Și cu caprele astea. Sunt cel mai capricios poet de aici.
Și am fost printre zei odată.
Și zeii m-au făcut să fiu așa de poetic.
-Eu nu aș știi ce este asta. Este cumva onestitate?
Este un adevăr? -Nu.
Dar poezia este cea mai adevărată.
Și iubiților le este dată poezia. Și prin ea ei se pot exprima.
Și își pot arăta dragostea.
-Deci îți dorești ca zeii să mă facă poetică?
-Așa este. Doar poeții sunt cei mai onești.
Și dacă aș fi poet aș avea mai multe speranțe la faima asta.
-Nu mă placi așa cum sunt. -Te plac, sincer.
Onestitatea pe lângă frumusețe este ca miere pe lângă zahăr.
-Atunci mă rog ca zeii să mă facă și pe mine onestă.
-Nu știu cum să mai facă zeii o fată curată dintr-o târfă.
-Nu sunt o târfă!
Deși le mulțumesc zeilor că sunt sinceră.
-Atunci mulțumește-le pentru că ești frumoasă, altfel nu ai mai fii așa.
Dar fie așa cum este, eu o să mă căsătoresc cu tine.
-Da! -Numai să promiți că mă faci praf acum.
-Ce șiret mai este.
-Zeii să ne dea bucurie. -Și curaj pentru că avem nevoie de el.
-Ai venit la timp. Să te urmăm la capelă?
-E călugărița aici să binecuvânteze femeia? -Este numai bună așa cum este.
-Trebuie să fie botezată, altfel nu se poate căsătorii.
-Nu-i nimic, o să-i dau eu binecuvântarea.
-Bună ziua domnule, aveți numai intenții bune.
Mă bucur foarte mult să vă văd.
Îmi este menită, e foarte finuță.
Nu mai trebuie să vă aplecați.
-Sunteți sigur în legătură cu asta? -La fel cum și un taur este sigur de ceva.
Și la fel cum un porumbel este îndrăgostit lulea.
-Și vreți să vă căsătoriți aici, într-o cocioabă?
Du-o la biserică. La un preot bun.
Care să-ți spună ce este căsătoria.
-Mai bine mă căsătorește el decât altcineva.
Poate nu mă căsătorește cum trebuie și atunci aț putea să-mi părăsesc soția.
-Mă duc să văd de un preot.
-Trebuie să ne căsătorim.
-Nu mai îmi spune nimic. -Nu poate devenii un bărbat așa.
-Dar de ce să plângă? -Pentru că nu este fericit.
-Și de ce a jurat că vine de dimineață și nu a venit?
-Nu este nici un sâmbure de adevăr în el.
-Chiar crezi asta? Nu este sincer în dragoste?
-Da, și nu cred că e potrivit.
-Dar l-ai auzit și tu jurând.
-Nu am auzit nimic.
-Domnișoarelor, mi-ați văzut cumva oile?
-Ce? -Veniți să vedeți dragostea adevărată.
-Dulce Phoebe, nu fugii de mine.
Spune-mi că nu mă iubești.
-Nu vreau să îți fac rău. De aceea mai bine plec.
-O să ști și tu cândva rănile care nu se văd și pe care le provoacă dragostea.
-Dar până atunci nu te apropia de mine.
Și până atunci eu nu o să îți mai spun nimic.
-De ce te porți așa cu cel ce te iubește?
Și să știi că nici nu ești așa de frumoasă precum crezi.
Nu trebuie să te mândrești atâta.
Ce înseamnă asta?
De ce te uiți așa la mine?
Nu îmi vine să cred! Cred că se dă la mine.
Nu mândră domnișoară, nu sunt eu cea pe care o cauți.
Eu nu caut o femeie care să mă iubească.
De ce umblii după ea? Ești mult mai bărbat decât ea o femeie.
Tu o flatezi așa de tare și ea se mândrește.
Trebuie să te cunoști. Treci în genunchi!
Și mulțumește-i Domnului pentru dragostea unui om bun.
Pentru că trebuie să îți dau un sfat...
Iubește cât poți, nu toți te vor place la fel.
Iubește-l și acceptă-i oferta.
-Scumpă voce, te rog să stai cu mine pentru totdeuna.
Mai degrabă aș sta cu tine o mie de ani decât cu el o zi.
-El s-a îndrăgostit de mândria ta și ea de mânia mea.
Te rog să nu te îndrăgostești de mine, pentru că eu sunt mai falsă ca tine.
Și pe deasupra, nu îmi place de tine.
-Acum aflu și eu ce înseamnă să suferi din dragoste.
-Scumpă Phoebe... -Ce este?
-Fie-ți milă de mine. -Îmi pare rău pentru tine.
-Nu trebuie să îți pară rău, trebuie să îmi arăți dragostea.
Și astfel amândoi nu vom mai avea de suferit.
-Nu este chiar așa de ușor.
-Eu te vreau pe tine!
-Ce mai face acel domn? -Nu se simte prea bine.
-Nu vreau să-l iubesc așa de repede, nu este decât un băiat.
Dar vorbește așa de bine. Este o frumusețe minunată.
Era o roșeață foarte frumoasă în buzele sale.
Și obrajii săi erau așa de plini de viață.
Era o mică diferență între un roșu constant și un damasc sec.
Am mai multe motive ca să-l urăsc decât să-l iubesc.
Ce a făcut el ca să mă merite pe mine?
El a spus că ochii mei sunt negrii și părul meu la fel.
Și acum îmi amintesc ce neobrăzat a fost în privința asta.
O să-i scriu o scrisoare foarte îndrăzneață.
Și o să-i spun ce cred. Ce părere ai, Silvius?
-Phoebe, din toată inima mea... -O să-i scriu numaidecât.
O să-i spun pe scurt și sec ce am de gând.
Haide cu mine, Silvius.
-O să găsim noi timp și pentru asta, ai răbdare.
Gentilă Audrey. -Preotul era destul de bun.
Nu trebuia să mergem până aici.
-Audrey, e o tânără aici în pădure mult mai frumoasă ca tine.
-El nu are nici un interes asupra mea.
-O să decid eu asta.
-Bună.
-Bună, Audrey. -El este logodnicul meu.
-Și bună seara și dumnevoastră. -Bună seara, dragul meu prieten.
Acoperă-ți capul. E mai bine acoperit.
Câți ani ai, prietene?
-25 de ani, domnule. -O vârstă minunată.
E cumva numele tău, William. -Da, domnule.
-E un nume frumos. -Te-ai născut aici în pădure?
-Da, domnule. Și Îi mulțumesc Domnului pentru asta.
-Foarte bun răspuns.
Și, cum merge treaba? -Așa și așa.
-Foarte bine. Chiar excelent.
Și totuși nu este nici prea bine, nici prea rău.
Astea sunt lemnele tale? -Da, domnule.
Am o căsuță destul de frumoasă.
-Foarte bine. Îmi amintesc acum o zicală.
Cel care se crede înțelept este prost. Dar înțeleptul știe că este prost.
O iubești pe această fecioară? -Da, domnule.
-Dă-mi mâna.
-Ai vreo avuție? -Nu, domnule.
-Atunci ascultă-mă.
Trebuie să te mulțumești cu ce ai. Nu să cauți să vrei mai mult.
Și nu trebuie să îi iei avuția altuia.
Și să știi că eu sunt cu ea. -Cu cine, domnule?
-Cu ea și trebuie să ne căsătorim.
Așa că trebuie să abandonezi planurile cu această femeie.
Sau o să te ucid, clovnule.
O să te ucid în 50 de feluri.
Așa că pleacă de aici. -Du-te, William.
-O să plec îndată, domnule.
-Haide Audrey, trebuie să sărbătorim!
-Tinerețe frumoasă, lasă-mă să încerc să ne cunoaștem mai bine.
-Se spune că ești melancolic. -Așa este, nu prea îmi place să râd.
-Nu este bine să fii trist întotdeuna.
-Este bine să fii trist și să nu spui nimic din ce nu trebuie.
-Este bine să fii mut?
-Nu sunt la fel de melancolic ca un învățat sau ca un muzician, care poate fi sarcastic.
Și nici melancolia unui soldat, care este cam ambițioasă.
Și nici a unui avocat, care tinde spre politică.
Și nici a unei doamne care este frumoasă.
Și nici a unui iubit, care e ca și toate acestea.
Ci este melancolia mea proprie. Este extrasă din mai multe lucruri.
Este adunată din contemplațiile mele din călătorii.
Eu am o tristețe foarte umoristică.
-Ești un călător? Atunci ai toate motivele ca să fii trist.
Pleci de pe pământurile tale ca să vezi altele.
Dar ca să vezi multe și să nu ai nimic este cam prea de tot.
-Da...
Eu mi-am câștigat experiența. Mai degrabă m-aș căsătorii cu un prost...
Decât cu un un care este experimentat.
Nu aș vrea să călătoresc atâta. -Sunt fericit, dragă Rosalind.
-La revedere, domniță frumoasă. -La revedere, domnule călător.
-Te mai numești iubit? Și mă înșeli pe la spate.
Să nu te mai văd în ochi. -Dar am venit cum am promis.
-Așa se face cu iubita? -Iartă-mă, dragă Rosalind.
-Nu știu cum ai putut să faci așa ceva. Ești plin de șiretenie.
Ești alunecos ca un melc. -Ca un melc?
-Da, și el vine încet ca și tine și își poartă casa pe cap.
Și eu sunt Rosalinda ta. -Îți place să-ți spună așa?
Poate și-a găsit una mai bună.
-Vino la mine și fă-mă să râd. Acum sunt într-o stare mai bună.
Ce mi-ai spune acum? Eu sunt Rosalinda ta ce adragă.
-Te-aș săruta înainte să îți vorbesc. -Nu...
-Mai bine vorbești mai înitâi.
Nu sunt a ta. -Pot să spun că ești
dacă vorbești de ea. -Poate că nu este aici.
Nu mai vreau să te am. -Atunci să știi că voi muri.
-Bărbații au mai murit în război dar nu și din dragoste.
-Nu o să te las să mă ucizi în felul acesta.
-Dar nu o să ucid pe nimeni. O să fiu a ta când o să-mi treacă asta.
Și dacă îmi vei cere ceva o să-ți îndeplinesc porunca.
-Atunci iubește-mă, Rosalind. -Da, o să am credință îndotdeuna.
-Nu mă mai vrei? -Ba da.
-Ce ai spus? -Nu ești destul de bun?
-Sper că sunt. -Atunci eu îmi doresc un lucru bun.
-Hai surioară, ar trebui să fi preoteasa care ne căsătorește.
Dă-mi mâna, iubitul meu.
Ce spui, surioară?
-Te rog să ne căsătorești.
-Nu pot să spun cuvintele. -Trebuie să o faci.
Dacă nu o s-o fac eu. -Bine.
Orlando, o iei de soție pe Rosalind?
-Da.
-Și eu te iau pe tine de soț, Orlando.
Acum spune-mi cât de mult o să stai cu ea după ce te-ai culcat cu ea?
-Pentru totdeuna și încă o zi. -Mai degrabă o zi fără totdeuna.
Te cunosc eu, Orlando. Bărbații sunt aprigi.
Și după ce se căsătoresc le lasă baltă pe femei pentru altele.
Dar la femei cerul se schimbă atunci când sunt soții.
Și eu voi fi mai geloasă pentru tine decât o porumbiță pentru o boabă.
Și mai aprigă decât o maimuță.
Și voi plânge pentru nimic.
Ca și Diana lângă fântână.
Și o să fac asta când mă vei părăsii. O să râd ca o hienă.
Și atunci o să pot să dorm mai bine.
-Dar și Rosalind a mea ar face așa? -Ea va face la fel ca mine.
-Dar ea este foarte înțeleaptă.
O să întorc la ora două. -Nu pot sta două ore fără tine.
-Trebuie să iau cina cu ducele. La ora două voi fi din nou cu tine.
-Bine, du-te în treaba ta.
Știam eu că este adevărat ce mi-au spus prietenii mei despre tine.
La două vei venii la mine? -Da, scumpă Rosalind.
-Nu te-ai folosit deloc de înfățișarea ta sexi în paradă.
-Scumpa mea, sunt îndrăgostită.
Nu știu ce este cu tine. Afecțiunea mea este nemăsurabilă.
Ca și în Portugalia.
Îți spun, Ariana. Nu pot sta fără Orlando.
O să-l aștept ca să se întoarcă numaidecât.
-Bine.
-Rosalind...
-El care aduce această dragoste să aprindă iubirea și în mine.
-Phoebe a scris asta? -Poți să iubești o femeie ca asta?
Să fii instrumentul care ne leagă împreună?
Nu poți accepta așa ceva. Spune-i că dragostea a făcut-o o viperă.
Și spune-i că dacă ține la mine atunci să te iubească pe tine.
Dacă nu va face asta eu nu o s-o plac niciodată.
Și tu trebuie să fii un adevărat iubit.
Nu mai vreau să aud nici un cuvânt.
-Te rog să-mi spui dacă știi, unde este o turmă de oi pe aici?
Și unde sunt mai mulți măslini.
-La vest de locul acesta.
În jos lângă râu.
Apoi la stânga și ai ajuns.
Dar la ora aceasta nu este nimeni acolo.
-Pot să jur că te cunosc.
Și cine este proprietarul acelei case? -Cine te-a trimis aici?
-Orlando.
Mi-a spus să o chem pe tânăra aceea căreia îi spune Rosalind.
Ți-a trimis această batistă însângerată, tu ești aceea?
-Ești fratele său? -Pe tine te-a salvat?
-Tu ai fost angajat să-l omori? -Da, dar nu am făcut-o.
Eu l-am bandajat și el m-a trimis aici.
Mi-a spus să-l ierți că nu poate să-și țină promisiunea.
-Spune-i fratelui tău că nu sunt deloc supărată pe el.
-El nu a spus asta ca o scuză. Dacă putea venea.
-Și de ce nu a venit? -De ce nu crezi un bărbat?
-Așa este, trebuia să nu fi fost femeie. -Arăți din ce în ce mai palidă.
-Nu m-a crezut la început și a spus că e o scuză.
Să știi că m-am îndrăgostit de Ariana.
Și ea mă iubește pe mine, am văzut asta în ochii ei.
Și sper să îmi dai voie ca să mă căsătoresc cu sora soției tale.
Și sper ca toate astea să ducă la un lucru măreț și bun.
O să trăiesc și o să mor aici ca păstor.
-Ai consimțământul meu.
Nunta ta poate să aibă loc mâine. O să-l invit pe duce și pe ceilalți.
Du-te și pregătește-o pe Ariana.
-Dragul meu Orlando!
Mă îndurerează să văd că îți porți inima într-o eșarfă.
-Este brațul meu. -Credeam că inima ți-a fost rănită.
-Așa și este, dar este rănită de ochii unei doamne.
-Ți-a spus fratele tău că am leșinat când ți-am văzut batista?
-Da. Dar am văzut și minuni mai mari.
Fratele tău și sora mea de cum s-au văzut s-au și iubit unul pe celălalt.
Și apoi s-au întrebat care este motivul pentru asta.
Și au căutat mai apoi un remediu.
Și apoi au ajuns la consimțământul de a căsătorii.
-Se vor căsătorii mâine și o să-l invit și pe duce la nuntă.
Dar... cât de amar este să vezi fericirea prin ochii altuciva.
Și mâine o să-l invidiez pe fratele meu pentru că are ceea ce își dorește.
-De ce nu mai pot fii scumpa ta Rosalind?
-Nu mai pot trăi așa.
-Atunci nu o să te mai îngreunez cu vorbele acestea goale.
-Te rog!
Eu pot să fac lucruri ciudate. De când aveam trei ani...
Am învățat de la un magician care era demn în inima sa.
Dacă o iubești pe Rosalind chiar așa de mult...
Atunci și tu te vei căsătorii cu ea odată cu fratele tău.
Nu este imposibil pentru mine.
Dacă ție nu îți este greu mâine să o accepți așa cum este ea.
Și fără nici un pericol. -Vorbești sincer?
-Dacă vrei să ne căsătorim mâine așa o să fie.
Și Rosalind o să fie a ta pentru totduna.
-Ai luat cea mai proastă decizie. A trebuit să te văd.
-Nu pot să fiu cu tine, după cum ți-am mai spus.
Tu ești urmată de un păstor credincios. Iubește-l pe el.
El te venerează. -Păstorule, spunei pe cine iubesc eu.
-Și eu o iubesc pe Phoebe.
-Și eu pe ea. -Și eu pe Rosalind.
-Iar eu nu iubesc nici o femeie. -Așa trebuie să stea lucrurile.
Și eu o iubesc pe Phoebe. -Și eu pe ea.
-Iar eu pe Rosalind. -Și eu pe nici o femeie.
-Totul este făcut ca o fantezie și ca o dorință supremă.
Totul vin din adorate din dorință și din nerăbdare.
Sau din puritate și din ascultare.
Și așa o iubesc și eu pe Phoebe. -Și eu pe Galomi.
-Și eu la fel pe Rosalind. -Și eu pe nici o femeie.
-De ce nu mă lași să te iubesc. -De ce nu mă lași tu să te iubesc?
-Și tu faci la fel? -Dar tu de ce spui că nu te iubesc?
-Nu pot să cred, ea nu este aici. -Galomi!
-Nu mai pot suporta asta! E ca urletul lupilor la lună.
-Te ajut dacă pot, te-aș iubi dacă aș putea...
Mâine ne întâlnim toți aici. O să mă căsătoresc cu tine...
Și pe tine o să te satisfac și o să te căsătorești mâine.
Iar pe tine o să te fac fericit.
Și tu o să fii căsătorit mâine.
La fel cum tu o iubești pe Rosalind și tu pe Phoebe, ne vedem mâine aici.
Iar eu cum nu iubesc pe nici o femeie, o să ne întâlnim aici.
Vă las cu bine, ne vedem mâine. -Nu o să mai trăiesc fără ea.
-Nici eu. -Și nici eu.
Stăteau în pădure și acolo trăia împreună cu alți oameni ca și Robin Hood.
Și mulți tineri veneau la el în fiecare zi.
Și timpul trecea în timp ce ei stăteau acolo în lumea lor.
-Chiar crezi că poate să facă toate astea?
-Câteodată cred asta și câteodată nu.
Ca și aceia care speră și se tem în același timp.
Eu am văzut unele trăsături ale fiicei mele înbăiatul păstorului.
-Eu credeam că el este fratele fiicei tale.
-Cu siguranță e un alt potop. Aceste animale vin la arcă.
Și acum vine o pereche te bestii foarte ciudate.
-Salutări la toți.
Mă bucur că sunteți prezent aici domnule, între ceilalți oameni de la țară.
Eu am venit aici să-mi întregesc jurămintele față de soția mea.
E o virgină, domnule. Este greu de găsit așa ceva.
Așa am vrut întotdeuna să pot să iau ceea ce nimeni nu poate.
-Nu-i așa că e o raritate, domnule? Este bun la orice.
Și atunci, o să ajungem cu toții în rai. Toate lucrurile pământești au o pereche.
Bunule duce, o să vină și fiica ta. Cerul a adus-o azi aici.
Așa este, a dus-o aici ca să își unească destinele cu el.
A cărui inimă este și a ei.
-Mă las în voia ta. Voi fi a ta întotdeuna.
Pentru tine voi trăi, căci sunt numai a ta.
-Nu îmi vine să-mi cred ochiilor. Ești chiar fiica mea.
-Nu îmi vine să cred... Ești Rosalind a mea.
-Nu voi avea nici un tată dacă nu mă vei lua ca fiică.
Nu o să am nici un soț, dacă nu vei fi tu acela.
Și nici o femeie care să se căsătorească o dată cu mine, dacă nu tu ești aceea.
-Pe tine...și pe tine... Nimic nu vă va despărții.
Iar voi doi sunteți suflete pereche.
Tu... trebuie să fii de acord cu dragostea sa.
Dacă nu o să aduc o femeie aici.
Iar voi doi sunteți sunteți destinați împreună la fel ca iarna cu primăvara.
-A venit publicul pentru nuntă.
Eu sunt cel de-al doilea fiu al lui Sir Roland. Și am venit să particip la această ceremonie.
Duce Frederick, am auzit că în fiecare zi oamenii vin în această pădure.
Ai scăpat aici când te-au urmărit oamenii să te omoare.
Și te-ai întâlnit aici cu un om religios și bătrân.
Și după ce a vorbit cu el, s-a despărțit de lupta sa și de lume.
Iar coroana a spus să-i fie dată fratelui său și toate pământurile odată cu ea.
-Așa este, e totul adevărat. Bine ai venit, tinere.
Ești binevenit la nunta fratelui tău.
Mai întâi vreau să spun că începuturile din această pădure au ajuns departe.
Și toți ați petrecut multe zile și nopți alături de noi.
Iar toți veți împărții averea cu noi la fel cu rangul care vi-a fost luat.
Haideți să uităm această demnitate uitată și să ne reluăm viețile.
Haideți să cânte muzica și să sărbătorim noile mirese de aici din această pădure.
-Domnule, aveți numai puțină răbdare.
-Dacă te-am auzit bine, ducele a dus o viață religioasă după ce a ajuns aici?
-Așa este.
-Dar mai sunt multe de auzit și de spus despre acești oameni.
Răbdarea ta și virtutea ta merită o răsplată ca aceasta.
Deci... dacă mă scuzați, eu nu prea mă pricep la dans.
-Rămâi cu noi.
-O să beau în cinstea trecutului și istoriei de aici.
O să merg într-o peșteră abandonată.
-Haideți să continuăm să sărbătorim noile legături.
>